MAKING MODERN LIVING POSSIBLE
Käsikirja
Lattialämmityksen suunnittelu
www.heating.danfoss.com
Käsikirja |
Lattialämmityksen suunnittelu |
|
|
Suunnittelukriteerit |
Kuluneiden vuosikymmenten aikana |
|
rakennusmenetelmien muutokset ovat |
|
aiheuttaneet sen, että asuntojen lämmitykseen |
|
kohdistuu pienempiä vaatimuksia, jolloin |
|
Danfossin lattialämmitys vastaa tasaiselle ja |
|
fysiologisesti hyväksyttäville pintalämpötiloille |
|
asetettuja vaatimuksia. |
|
Joissain tiloissa kuten kylpyhuoneissa |
|
lisälämmitys voi olla tarpeen, koska ammeen ja |
|
suihkun alla olevia alueita ei voida lämmittää ja |
|
tiloihin vaaditaan korkeampi lämpötila (24 °C |
|
normaalin 20 °C:een sijaan). Kyseisissä tiloissa |
|
lattialämmitys ylläpitää lattian lämpötilaa ja |
|
lisälämmitys saadaan muista lähteistä kuten |
|
seinälämmityksestä, lämmitetyistä |
|
pyyhetelineistä jne. |
Vaadittavat tiedot laskelmia varten:
▪Yksityiskohtainen pohjapiirros, ulkoseinien rakenne, ikkunoiden koko ja tyyppi (tarvitaan EN 12831 -standardin mukaisen lämpökuorman laskemiseen).
▪Lattiapinnoitteen tyyppi ja sen lämmöneristävyys Rλ,B, koska lämmönluovutusteho riippuu erityisesti tasoituslaastin päälle asennetusta lattiarakenteesta. EN 1264 -standardin
mukaan lämmöneristävyys Rλ,B = 0,1 m² K/W olohuoneissa ja Rλ,B = 0,0 m² K/W kylpyhuoneissa. Muista, enintään 0,15 m² K/ W:n arvoista on sovittava erikseen.
▪Rakennussuunnitelmat, rakennuspiirustukset ja kaikki huonetiedot on näytettävä. Laskelmien teon jälkeen putkikaavio ja -tiedot lisätään rakennussuunnitelmaan.
▪Danfossin lomakkeet laskelmia varten.
Lattialämmityksen standardit
Arvioidut esilaskelmat
Seuraavat standardit on otettava huomioon lattialämmitystä suunniteltaessa ja asennettaessa:
▪EN 1991: Rakenteiden kuormat
▪EN 1264: Lattialämmitys, järjestelmät ja osat
▪DIN 4109: Äänieristys rakennusteollisuudessa
▪ISO EN 140-8: Rakennusten ja rakennuselementtien äänieristyksen mitoittaminen
▪EN 13813: Tasoitusmateriaalit ja lattian tasoituslaastit
Danfoss SpeedUpja Basic-järjestelmien käsikirjojen tehotaulukoista käy ilmi erilaiset huoneen lämpötilat sekä keskuslämmitysjärjestelmän veden lämpötila suhteessa erilaisiin lattiapäällysteisiin. Taulukoissa annetaan laskelmat keskuslämmitysjärjestelmän veden lämpötilasta, jonka lattian alle asennettava lämmitys vaatii saavuttaakseen halutun tehon.
Vaadittava lämmönlähteen ylälämpötila määrittää menoveden lämpötilan, joka on kuvattu yksityiskohtaisemmin kappaleessa
▪Paikalliset rakennusmääräykset.
▪Ammatilliset tiedot rajapintojen toteutuksesta lattian alle asennettavia lämmitysjärjestelmiä suunniteltaessa (ref: BVF).
Huom. EN 1264 -standardi on keskeinen lattialämmityksen asennuksessa. Kun noudatetaan standardia EN 13813 "Tasoitusmateriaalit ja lattian tasoituslaastit", Danfossin kolme Basic-järjestelmän rakennetta ovat mahdollisia.
Menoveden lämpötilan laskeminen. Lämmön virtaustiheys on sama sekä reunaettä mukavuusalueilla. Keskuslämmitysjärjestelmän veden lämpötila määritetään asennustyypin mukaan (katso tehotaulukot).
Lattialämmityksellä lämmitetyn tilan vakiolämpökuorma
Tehtäessä Danfossin lattialämmityslaskelmia, tilan vakiolämpökuorman QN,f huomioiminen on
oleellista. Jos lattialämmitys tulee monikerroksiseen rakennukseen, laskelmiin voidaan sisällyttää koko kerroksen lämmönsaanti, jos rajoitteita ei ole.
Lämmönluovutusteho QH lasketaan yleisesti
ottaen lattialämmityksellä lämmitetyn tilan vakiolämpökuormasta QH,f , johon lisätään EN
4701 -standardin osan 3 mukainen toleranssi:
QH = (1 + x)* QN,f
QN,f: lattialämmityksellä lämmitetyn tilan
vakiolämpökuorma [W] QH: lämmönluovutusteho
Jos lämmitysjärjestelmä, esimerkiksi lattialämmitys, voi nostaa lämmönluovutustehoa nostamalla lämmönlähteen lämpötilaa, toleranssi on nolla. Silloin laskennallinen lämmönluovutus vastaa lattialämmityksellä lämmitetyn tilan vakiolämpökuormaa.
Danfoss Heating Solutions |
VGCTC320 |
© Danfoss |
03/2011 |
1 |
Käsikirja |
Lattialämmityksen suunnittelu |
|
|
Lämpöeristys, jolla vältetään lämpöhäviö alaspäin
On tärkeää huomioida lattialämmityksen |
EN 1264 -standardin osan 4 mukaisesti erotellaan |
alapuolisen eristyksen lämmöneristävyys niin, |
kolme erilaista lattia-/kerrosrakennetta ja niiden |
että lattialämmityksen luovuttama lämpö säteilee |
mukaiset lämmöneristävyyden vähimmäisarvot: |
pääasiassa ylöspäin.
Lämpöeristys |
R Ins, min |
a. Samankaltaisessa käytössä olevien tilojen yläpuolella |
0,75 m² K/W |
|
|
b. Erilaisessa käytössä olevien tilojen yläpuolella (esim. kaupallisten tilojen |
1,25 m² K/W |
yläpuolella), lämmittämättömät tilat (esim. kellarit) ja pohjakerrokset |
|
|
|
c. Ulkotilojen (-15 °C) yläpuolella, esim. autohallit, käytävät |
2,00 m² K/W |
|
|
Suurin sallittu pinnan lämpötila ΘFmax
Lämpötilan vaihtelu (W)
Tyypillinen vertailukohta
Yhden eristyskerroksen lämmöneristävyys Rλ.ins lasketaan seuraavasti:
Rλ,ins = |
Sins |
|
λins |
||
|
EN 1264 -standardin mukaisesti suurin sallittu pinnan lämpötila on fysiologisista syistä 29 °C mukavuusalueella, 35 °C reuna-alueilla ja ti + 9 °C = 33 °C kylpyhuoneissa.
Jos kylpyhuoneissa käytetään vakiolämpötilaa 20 tai 24 °C, tämä johtaa pinnan lämpötilan ja huoneen lämpötilan väliseen eroon (9K mukavuusalueella ja kylpyhuoneissa ja 15K reuna-alueilla).
Sins: tehokas eristyspaksuus [m]. λins: lämmönjohtavuus [W/m K].
Pinnan lämpötilan rajoittaminen rajoittaa lattialämmityksen lämmönluovutustehoa. Se on tärkeä tekijä päätettäessä lisälämmitystarpeesta. Nykyaikaisten eristysten ansiosta lattialämmityksen lämmönluovutusteho on riittävä 99 % tapauksista.
Tehoon voi vaikuttaa lisäksi lämmitysputkien sijainti. Sijainnista riippuen voi esiintyä toisistaan eroavia pinnan lämpötiloja. Teho on korkeampi putkien yläpuolella kuin niiden välissä. Suurimman ja pienimmän pinnan lämpötilaeroa kutsutaan vaihteluksi (W).
W = θFmax - θFmin
Suuremmat putkien välit aiheuttavat suurempaa vaihtelua. Matalammalle asennetut putket hidastavat lämmitysjärjestelmää, kun taas pitkä etäisyys pinnasta jakaa lämmön tasaisemmin ja vaihtelu jää pieneksi. Koska suurinta sallittua lattian lämpötilaa ei saa ylittää, suurempi vaihtelu aiheuttaa suurempaa tehon menetystä kuin pienempi vaihtelu. Ensimmäisessä tapauksessa lattian keskimääräinen lämpötila on merkittävästi matalampi kuin suurin sallittu lämpötila.
Tyypillinen vertailukohta kertoo lämmön virtaustiheyden ja pinnan lämpötilan (pinnan lämpötila miinus huoneen lämpötila) välisen suhteen silloin, kun aluetta lämmitetään tasaisesti (vaihtelu = 0).
Kun pinnan lämpötila on 9K huoneen lämpötilan yläpuolella, saavutetaan noin 100W/m²:n teho (noin 175 W/m², kun ylilämpötila on 15K).
Koska tyypillisen vertailukohdan fyysiset parametrit ovat ihanteelliset ja se pätee järjestelmästä riippumatta, mikään suurimmalle
max 29°C
W
sallitulle pinnan lämpötilalle säädetty järjestelmä ei voi saavuttaa yli 100 W/m²:n tehoa tai 175 W/ m²:n tehoa reuna-alueilla.
Tämän seurauksena lattiapinnan lämmönluovutusteho q riippuu huoneen ja pinnan lämpötilan erosta ja lämmön siirtyvyydestä. Jälkimmäinen riippuu huoneen ominaisuuksista, mukaan lukien huoneen tuuletustarve, ja se kuvataan lämmönsiirtokertoimena αges, joka on tässä 11,1
W/m²K.
2 |
VGCTC320 |
© Danfoss |
03/2011 |
Danfoss Heating Solutions |